Hur jag hamnade i den här situationen, får jag väl aldrig veta.
Helt otroligt.
Att bli avrättad för ett brott som jag inte har begått.
Fast, egentligen sitter väl hela mänskligheten i samma båt.
Egentligen blir väl alla avrättade för ett brott de inte har begått.
Skillnaden är att alla visserligen ska dö,
men att jag ska dö kl.6 i morgon bitti.
Jag skulle ha dött kl.5, men jag har en bra advokat. Jag fick strafflindring.
Jag har en stark längtan efter att bli ung igen.
Bli pojke. Jag har så fina minnen från vårt sommarställe.
Farbror Nikolai med sitt underbara skratt.
A, vad han var frånstötande.
Så var det farfar och farmor som hade varit gifta i 50 år
och fortfarande hade samma känslor för varandra som när de träffades.
Och min egen far, en vacker och generös man.
Förutom sommarstället och vinterbostaden ägde han ett stycke mark.
Det var ett litet stycke mark. Men han bar det med sig vart han gick.
Dimitri Pietrovich! Jag skuIIe viIja köpa din mark.
Den här marken är inte tiII saIu.
En dag hoppas jag kunna bygga på den.
Han var en idiot. Men jag älskade honom.
Så var det mamma, som gjorde världens bästa blinier.
Och så förstås gamle Gregor och hans son unge Gregor.
Unge Gregors son var äldre än gamle Gregor.
lngen kunde räkna ut hur det hängde ihop.
Mina båda bröder lvan och Mikhail, brukade leka roliga små lekar.
Men jag hade en helt annorlunda uppfattning om mig själv.
Min första erfarenhet av döden var en av våra livegna, gamle Nehamkin.
En gång när gamle Nehamkin skulle sätta upp en åskledare, bröt ett oväder ut.
När han inte kom in till middagen, gick mamma ut och tittade efter honom.
Vad är det, gamIe Nehamkin? Du ser inte nåt vidare ut.
Hur är det? Mår du bra?
Vi följde gamle Nehamkin till sista vilan,
och den natten drömde jag en underlig och tydlig dröm.
Jag visste, att efter den drömmen skulle jag inte bli någon vanlig människa.
Jag pratade ofta med fader Nikolai,
som alltid var klädd i svart med svart skägg.
l flera år trodde jag att han var en italiensk änka.
Varje handIing har en orsak. Universum existerar, aIItså har det en orsak.
Gud skapade universum, aIItså existerar han.
Och ändå trodde inte Spinoza på den heIiga treenigheten.
- Spinoza var jude. - Vad är en jude?
Har du aIdrig sett en jude? Här. Jag har några ritningar.
- Judar existerar. - AbsoIut.
- Har aIIa såna här horn? - Nej, det här är ryska judar.
Tyska judar har såna här streck.
Jag kommer ihåg min första uppenbarelse.
Jag gick i skogen och tänkte på Kristus.
Om han nu var timmerman, vad kunde han ta för en bokhylla?
Plötsligt...
- Vem är du? - Döden.
Vad händer sedan vi har dött?
Finns det ett heIvete? Finns det en gud?
Kan vi återuppstå?
Okej. Får jag fråga bara en viktig fråga.
- Finns det tjejer? - Du är en intressant ung man.
Vi ska ses igen.
- Inget besvär för min skuII. - Det är inget besvär.
Jag växte upp och blev stor. 1.65, faktiskt,
vilket kanske inte är så mycket i Ryssland, men man får äga egendom.
Om man är över 1.58 får man äga mark. Under 1.58 fordras tillstånd från tsaren.
Vi var tre friska karlar.
Min bror lvan.
Min bror Mikhail.
Och jag.
Slutligen var det också min kusin Sonja.
Hon var inte bara den vackraste kvinnan jag hade sett,
hon var också en av de få människor som jag kunde prata allvarligt med.
Boris, titta på det här Iövet. Är det inte perfekt?
Och det här? Titta.
Ja! Jag tycker faktiskt att det här är den bästa av aIIa möjIiga värIdar.
- Det är i aIIa faII den dyraste. - Är inte naturen heIt otroIig?
För mig är naturen... jag vet inte, spindIar och Ioppor och,
stora fiskar som äter små fiskar.
Och växter som äter växter och djur som äter...
Det är som en jättestor restaurang.
Ja, men om Gud skapade den, måste den vara vacker,
även om vi inte ser hans pIan så tydIigt just nu.
Sonja, tänk om det inte finns nån Gud?
Boris Dimitrovitch, skämtar du?
Tänk om vi bara är ett gäng konstiga människor
som springer runt utan rim och reson?
Men om det inte finns nån Gud, då har inte Iivet någon mening.
Varför fortsätter vi att Ieva? Varför begår vi inte sjäIvmord?
Nu ska vi inte hetsa upp oss. Jag kan ju ha feI.
Det skuIIe vara hemskt om jag sköt mig, och sen kom de på nånting.
Boris. Får jag bevisa för dig hur konstigt du resonerar.
Vi antar att det inte finns nån Gud och att aIIa får göra hur de viII.
Vad är det som hindrar dig från att mörda nån?
- Mord är omoraIiskt. - OmoraIiskhet är något subjektivt.
Ja, men subjektivitet är objektivt.
Inte i ett rationeIIt perceptionssystem.
Perception är irrationeIIt. Det förutsätter omedeIbar närhet.
Men aII systematisering av företeeIser måste innehåIIa en kritik av
varje sIags rationeII, metafysisk eIIer epistemoIogisk motsägeIse
av ett abstrakt empiriskt begrepp, som att vara, finnas tiII, eIIer förekomma,
i, eIIer av, företeeIsen sjäIv.
Ja, det här har jag sagt många gånger.
Boris, vi måste tro på Gud.
Om jag bara fick se ett under, bara ett enda under.
Om jag kunde få se en brinnande buske, eIIer få se havet deIa sig, eIIer...
EIIer farbror Sasha få en check.
Vi borde nog gå ner igen.
Nu försvinner de sista gyIIene soIstråIarna
ner bakom bergen i väster.
Snart kommer nattens mörka täcke att sänka sig över oss aIIa.
HaIIå där, vad har du gått på för finskoIa?
HaIIå där, går du ut med några ryssar som jag bör känna tiII?
Minskov har friat.
Och han är väIdigt rar och rik.
Men åIdersskiIInaden är för stor. Jag är 28 och han är 81 .
- Ja, det är mycket. - När jag är 50, så är han 103.
Det är gammaIt för en man. De tappar stinget.
Och Voskovec har kIargjort sina avsikter.
Men han säIjer strömming, och det känns på Iukten.
Han har tiII och med köpt parfym med strömmingsIukt tiII mig.
Då är det därför katten föIjer efter dig överaIIt.
KärIeken är aIIt, Boris.
Jag viII träffa en man att nå passionens höjder med.
En man som förkroppsIigar kärIekens tre väsen.
InteIIektueII, spiritueII och sensueII.
Ja, vi är inte så många, men omöjIigt är det inte.
- Många kvinnor håIIer tiII godo med Iite. - Just det. Stackarna.
- De gifter sig för pengarnas skuII. - Pengar! Tja, pengar.
Men jag känner som om mitt Iiv skuIIe vara som intet
om jag inte äIskade innerIigt med en man, vars sjäI jag respekterade,
vars spirituaIitet mätte sig med min,
och som hade samma väIIustiga Iängtan
efter sensueII passion som gör mig gaIen.
Du är en otroIigt kompIex kvinna.
Man kan kanske säga att jag är tiII häIften heIgon, tiII häIften hora.
Hoppas jag får den häIft som äter.
- Boris. - Ja?
Jag har en bekänneIse att göra.
Ända sedan du och jag var barn
har jag varit kär i din bror Ivan.
Det är ju bara natu...
Ivan? Du skämtar! Han kan knappast skriva sitt namn i gruset med en käpp.
Han har en äkta djurisk magnetism.
AIIt det där pratet om perfekt kärIek, och så är du kär i Ivan?
- Han kysste mig. - Någonstans som jag känner tiII?
- Jag bIev varm ända in i hjärtrötterna. - Jo, varma hjärtrötter, det ska man ha.
Jag tror han kommer att fria tiII mig.
Men han speIar och dricker och uppför sig som en neanderthaIare.
Jag menar, jag giIIar honom som bror. Men inte som min bror.
Vad är det för bråk? Vad är det som pågår där nere?
Har ni hört vad som har hänt? NapoIeon har anfaIIit Österrike.
- Varför det? Har han sIut på konjak? - Nu ska vi få smaka på krigets sötma.
Säg tiII när det är sIut...
- Nej, Boris. Du ska sIåss. - Du ska gå och undersöka huvet.
- Vi ger oss iväg i övermorgon. - Hör ni, jag är pacifist.
- Jag är inget för krig. - Han är inget för krig.
NapoIeon, han är för krig.
Vad gör du när de franska soIdaterna våIdtar din syster?
- Jag har ingen syster. - Det är inget svar.
- De våIdtar inte Ivan. De skuIIe kräkas. - TaIa inte iIIa om mig inför mina vänner.
Varför ska vi kriga? Vi dödar fransmän, de dödar ryssar. Sen är det påsk.
Boris, du taIar om mor RyssIand.
Det är inte min mor. Min mor skuIIe inte Iåta sin bebis få granatspIitter i sig.
- Låt mig vara. - Jag tror inte mina ögon.
- Han har en guI rand av feghet här. - Tvärs över ryggen går den.
- Boris, du är en useI feging. - Ja, men en miIitant feging.
Boris. MedaIjer... Vi får medaIjer.
Ta det Iugnt, Ivan. Du måste börja äta Iite mindre rått kött.
Han ska komma med, och han ska sIåss.
Och jag hoppas de stäIIer honom i frontIinjen.
Tack, mamma. Mamma, gott foIk.
Det här är inte kIokt. Jag kan inte skjuta. Jag skuIIe ju skriva poesi.
Sonja, jag passar inte i armén. Jag sov med Ijuset på tiIIs jag var 30.
Jag kan inte duscha med andra män.
Vänner. Mina vänner.
Dagen före denna ärorika händeIse har jag något att säga.
Eftersom vi ska ut i krig och kanske aIdrig få återse våra kära,
viII jag tiIIkännage att jag ska gifta mig i morgon.
Jag ska ta tiII min hustru en kvinna som jag har växt upp med.
Anna Ivanova.
Ivan.
FörIåt mig. Jag borde ha taIat om det.
Jag har också ett tiIIkännagivande att göra.
I morgon ska jag också gifta mig.
Jag har fått ett frieri, och jag har sagt ja tiII
Sergej Ivanovich Minskov.
Ja... jag menar Leonid Voskovec, strömmingshandIaren.
Ni! Stig fram!
Ni är den sämsta soIdat som jag nånsin har sett.
- Ignorunt! - Ignorant heter det.
- ViII ni få omedeIbart avsked? - Ja, tack. EIIer permission.
JävIar! Ni äIskar RyssIand, eIIer hur?
- Javisst. - Högre!
- Trivs ni här? - Javisst!
- ViII ni göra karriär inom armén? - Nja, nu ska vi inte ta i.
Ni kan städa mässen och Iatrinen!
Ska ske. Hur ser jag skiIInad?
Okej.
Ett, två! Ett, två! Ett, två!
Sen kommer tre, om ni inte vet.
NaturIigtvis påverkar kriget strömmingsindustrin.
Hamnarna är bIockerade.
Det bIir svårare att få färska fiskIeveranser.
Och när något skadar strömmingen, skadar det naturIigtvis mig.
Vad foIk inte förstår
är att det finns hundrataIs typer av strömming,
som aIIa har sin intressanta historia.
Sonja. Mår du bra?
Javisst.
Men jag har pratat nog nu.
Kan inte ni två Ieka, för jag har nåt viktigt att göra.
StråIande idé.
Är ni beredd? Ett och två...
Och...
- Ni sIutade. - Vad skuIIe ni tycka
om jag sa att ni var en av de vackraste kvinnor jag har sett?
Jag skuIIe tycka, viIken tokig en.
Och vad skuIIe ni tycka om jag pIötsIigt Ia armarna om er?
Jag skuIIe tycka, viIken framfusig tokig en.
Och vad skuIIe ni tycka om jag kysste er?
Jag skuIIe tycka, viIken framfusig underbar tokig en.
- Nej! - Jag måste!
- Vi har just ätit. - Din hud är så underbar.
Jag vet. Den täcker heIa kroppen.
Jag måste ha er.
Nej, inte på pianot. Det är ett hyrpiano.
ÄIskIing, min äIskIing, min...
Sonja!
Sonja, har du sett en burk rödvinssås?
- Kom tiII mig i morgon kI.3. - Jag kan inte.
- SnäIIa Sonja! - Det är omoraIiskt. Hur dags?
- Vem kan säga att det är omoraIiskt? - MoraI är någonting subjektivt.
Subjektivitet är objektivt.
MoraIiska begrepp förutsätter egenskaper hos substanser
som existerar endast i en reIationsduaIitet.
Inte som en nödvändig utvidgning av ontoIogisk existens.
Kan vi inte sIuta prata så mycket om sex?
- FörIåt. - Det är bäst att ni går.
- SnäIIa Sonja. - Nej, jag menar det.
Män...
Nästa vecka ska vi iväg tiII fronten.
Syftet är att döda så många fransmän som möjIigt.
NaturIigtvis ska de försöka döda så många ryssar som möjIigt.
Om vi dödar fIer fransmän vinner vi.
Om de dödar fIer ryssar vinner de.
Vad är det vi vinner?
Vad är det vi vinner, soIdat?
Tänk er era kära besegrade av NapoIeon
och tvingade att Ieva under franskt väIde.
ViII ni att de ska äta mäktig mat och feta såser?
Nej.
ViII ni att de ska få suffIéer och croissanter varje dag?
Nej.
Men, eftersom ni har tre dagars permission innan ni börjar kriga,
viII vi visa er en Iiten pjäs som handIar om hygien.
Adjö. Jag hoppas du har haft det bra.
Det har jag. Jag har haft det bra.
Jag har visst fått ett sår på Iäppen. Jag måste gå tiII doktorn.
Doktorn, jag har fått ett sår på Iäppen.
- Ni har en sociaI sjukdom, min vän. - A, herregud.
Om ni inte gör något, kan ni bIi bIind.
EIIer sinnessjuk!
Ja, gott foIk. Då var det sIut på pjäsen.
Ha det så bra på permissionen, men sköt om er!
- Nå, vad tyckte du om pjäsen? - Den var svag. Jag drogs aIdrig med.
Men doktorns roII speIades med bravur.
FIickan hade en utsökt karaktärsroII.
En satir av samtida moraI, en kapris, mer riktad tiII hjärtat än tiII hjärnan.
Jag funderar på att tiIIbringa de närmaste tre dagarna på bordeII.
- Kan du inte komma med? - Nej. Jag har varit på bordeII en gång.
Jag fick hicka. Det var över i ett nafs.
Och jag har nån jag måste träffa i Sankt Petersburg.
Ja, ha så roIigt.
Jag tycker Trollflöjten är Mozarts största opera.
Det är en heIvetes bra opera. SäIjer de popcorn?
Vi är så gIada att du viIIe vara hos oss på din permission.
Du har aIItid varit min äIskIingsbrorson.
Även om du är jättefeg.
Tack så mycket.
Något nytt om kusin Sonja?
Bara att hon och Voskovec är oIyckIiga och att hon är otrogen.
- Tar opium? - Är otrogen.
Jaha, otrogen.
HaIIå där. Vem är det där?
Det är grevinnan AIexandrovna.
En av de mest förföriska kvinnorna i Sankt Petersburg.
RikIigt tiIItagen barm?
RikIigt nog för ett heIt regemente.
Hon har nyIigen bIivit änka.
Det sägs att hennes man, greven, dog i hennes armar
i färd med att försöka tiIIfredsstäIIa hennes omättIiga sexueIIa Iust.
VerkIigen! Då dog han säkert med ett Ieende på Iäpparna.
Vem är mannen bredvid henne, med den sneda mustaschen?
Det är Anton Ivanovich Lebedokov, hennes nuvarande äIskare.
Fast med tanke på hur hon stirrar på dig...
Jag kunde kanske ordna något med honom.
Jag kan Iåta honom värma upp henne. Så kommer jag och avsIutar det heIa.
Du måste vara försiktig med Anton Ivanovich. Han har ett hett humör.
- VerkIigen? - Han har dödat fIera män i dueII.
Av svartsjuka för grevinnans skuII.
Tack för att farbror sa det. Jag tror att jag ska titta på operan nu.
Det är någonting särskiIt med Mozart!
Kan det vara musiken tant tänker på?
Kan ni inte vara försiktig?
Jag tycker...
Jag tycker att foyén i...
Jag tycker att foyén i Sankt Pete...
i Sankt Petersburgsoperan är en av de vackraste i Europa.
Vem är den där attraktiva och gåtfuIIa soIdaten?
Boris Grushenko.
- Jag råkade visst peta tiII damen här. - Han har ett så känsIigt ansikte.
Det är den deIen av mig som syns.
Grushenko. Den där fega unga mannen som heIa Sankt Petersburg pratar om?
- Så ung är jag inte. Jag är 35. - Han som är rädd om sin egen säkerhet,
att han inte viII försvara sitt Iand?
Han är på dåIigt humör. Är ni nöjda med era pIatser?
Ni måste komma tiII mig på te. Vi har säkert mycket att taIa om.
Okej. Jag tar med tepåsar.
Vi skuIIe kunna dra en check över era erogena zoner.
- Men den där våInaden, då? - Varför är du så där mot mig inför foIk?
Om ni så mycket som kommer nära grevinnan,
ska jag se tiII att ni inte ser soIen igen.
Om en man sa det tiII mig skuIIe jag bryta nacken på honom!
- Jag är en man. - Ja, men jag menade en kortare man.
Boris! Boris Dimitrovitch!
Sonja!
Nej ser man på. Så fin du är i uniform.
Jag har bra kroppsbyggnad för kIäder. Jag är värIdens största dvärg.
Och du Sonja, du ser ännu vackrare ut än i verkIigheten.
- A, Boris, jag är så oIyckIig. - Jag önskar att du inte var det.
Voskovec och jag gräIar ofta.
- De pratar om mig. - Stackars Sonja.
Jag har gått hem tiII Seretsky.
Varför det? Vad har han där?
Och före Seretsky var det AIexej. Och före AIexej var det AIegorian.
- Och före AIegorian var det Asimov. - Okej!
Vänta! Jag har bara kommit tiII A.
- Hur många äIskare har du? - I centraIa stan?
- A, Sonja. - Boris, jag är förIorad. Det är sIut.
Jag står inte ut med Voskovec.
Hans sätt att se har krympt värIden tiII en burk inIagd siII.
Sonja, du behöver någon som kan rädda dig från Voskovec.
Någon som äIskar dig. Någon som aIItid har äIskat dig och brytt sig om dig.
Hur mår din bror Ivan?
- Ivan mår bra. - Jaså? Så Ivan mår bra?
Ivan är en tiger. Han gjorde sin utbiIdning på två veckor och bIev major.
- Pratar han om mig nån gång? - Sonja, han är upptagen.
Men det måste han göra! Han måste taIa om mig ibIand.
Ta det Iugnt! Det här är arméns egendom.
Han... En gång bIev han sjuk... Han yrade. Han ropade ditt namn.
Gjorde han? Då finns det hopp.
Lyssna. I morgon drar mitt regemente ut. Vi ska iväg tiII fronten.
Vi är mycket färre än fransmännen. Vi kommer antagIigen inte tiIIbaka.
- Vad sa han om mig? - Sonja!
Vad var det du sa att du skuIIe göra? Jo, gå ut i kriget, ja. Ja...
KIä dig varmt, Boris, och ha det så trevIigt.
Man får inte gripas av panik och springa, för då bIir man skjuten bakifrån.
Jag viII inte bIi nedtrampad av nån häst. ViII du, Boris?
Nej det viII jag inte. Jag viII inte ens sIåss.
Det är ingen skiIInad att Ieva under tsaren eIIer under NapoIeon.
De är bovar båda två. Tsaren är Iängre.
Om du inte tycker om NapoIeon och inte tsaren,
vem skuIIe då styra Iandet, tycker du?
- ViII du verkIigen veta det? De Iivegna. - Jaså, de Iivegna.
Det är bara de som vet hur man gör.
Om det är ett staket som ska sättas upp, då är det de Iivegna som gör det.
Han viII att de Iivegna ska styra Iandet.
Varför inte de krimineIIa? EIIer judarna?
Vissa judar är smarta. Fast kvinnorna har visst inte sex efter äktenskapet.
- Är du gift, Boris? - Jag? Nej.
- Har du nån käresta? - Jag är kär i en fIicka. Hon är gift.
Hon är kär i någon, och han är gift. Det är en härIig situation.
Titta, Boris. Titta.
- Vad är det du har där? - En Iock av min frus hår.
En Iock av hennes hår. Herregud, nu är hon väI fIintskaIIig.
Tappa den inte. Har du en Iock av din kärestas hår?
Nej. Hon är gift. Men jag har en Iock av hennes mans hår.
Den här soIdatmaten, den kräver verkIigen sina offer.
Där är Visinksy. Han är från min hemby.
Han var byfåne. ViIken pIats kom du på då?
Gud prövar oss hårt.
Jag giIIar skriftIiga prov bättre.
RYSSLAND
Oj! SIaget ser heIt annorIunda ut i mitten
än vad det ser ut för generaIerna uppe på kuIIen.
Här var det varm korv!
- Har du nåt att dricka? - KiIIen med öIet är på väg.
Har ni inte nåt mindre? Jag har just börjat för dagen.
Vi började slaget med 12.000 män.
När det var över hade vi 14 överlevande.
Vi fick en hälsning från tsaren med ''Bra. Fortsätt så.''
En natt, närjag gick och begravde döda, fick jag en sån där uppenbarelse igen.
Den barmhärtige Guden var på vår sida.
Annars kunde det ha varit mycket värre. Det kunde ha regnat.
Grushenko!
- VIadimir Maximovitch. Du Iever. - Nej, jag är död. Titta på det här håIet.
- A, gör det ont? - Jag känner ingenting.
Du ser ganska pigg ut för att vara död. Det kIär dig.
- Hör här, gör mig en tjänst. - Vad som heIst.
Den här förIovningsringen skuIIe jag ha gett tiII min fIickvän. En överraskning.
- ViII du jag ska ge den tiII henne? - Nej, vad skuIIe det tjäna tiII?
Ta den tiII guIdsmeden i SmoIensk. VIadimir Petroshnik.
TaIa om för honom att jag är död och be att få handpenningen tiIIbaka.
- Okej. Hur mycket hade du betaIat? - 1600 rubIer.
- Gav du honom 1600 rubeI? - En briIjant och två baguettsIipade.
Det är ju vansinne! Jag kunde ha fått ringen för 1200.
- Inte en sån ring. AIdrig. - Exakt samma ring.
Strunt i det. Hör här, tag handpenningen.
- Ak tiII Kiev. - Jaha.
- Ge dem tiII en kvinna, Natasha Petrovna. - Jaha. Okej.
Be att få kvitto. Se tiII att du får kvitto.
- Vad ska du ha kvitto tiII? Du är ju död. - Att dra av på skatten.
Jaså! Så fiffigt.
- Vad var det som hände? - Han gjorde vapenvård. Ett skott gick av.
- KuIan har satt sig i hjärtat. - Är det aIIvarIigt?
Om han snabbt kommer under Iäkarvård kan han Ieva tio minuter tiII.
Varför gjorde du ren pistoIen?
Jag skuIIe utkämpa en dueII för att försvara din heder.
En turkisk kavaIIeriofficer hade förtaIat dig.
Han sa att du Iåg med en massa män.
Jag visste att han Ijög, att du var ren.
Ja, nåväI...
Leonid, jag vet att jag borde ha varit en bättre hustru.
SnäIIare. Jag kunde ha Iegat med dig oftare.
- EIIer en gång i aIIa faII. - En gång skuIIe ha varit trevIigt.
Du har varit en snäII och tiIIgiven man.
Generös och aIItid hänsynsfuII.
Hur Iångt har han kvar? Atta minuter?
Jag tror min går efter. Tre.
Jag simmar ut i öppna havet som en stor viId strömming.
Det måste vara ett stort sIag för dig, Sonja.
Men du får inte Iåta dig förtäras av sorg.
De döda Iämnar oss,
och Iivet är tiII för de Ievande.
Ni har säkert rätt.
Var viII ni äta?
- Vi kan väI gå tiII Rykoffs. - Nej, nej, nej.
- Varför inte? - Jag viII ha kött, inte en ostsmörgås.
Det är inte nyttigt.
Det finns ett värdshus vid torget som har heIt underbar korv.
Under tiden fortsatte kriget.
Mitt regemente hade blivit utraderat, och jag hade förirrat mig bakom fiendelinjen.
Jag greps av panik och gömde mig varjag kunde.
Sedan svimmade jag.
När jag vaknade upp, insåg jag att jag hade begått ett fatalt misstag.
Av en ödets nyck hade jag hamnat mitt bland några franska generaler,
vilket fick dem att omedelbart kapitulera, och så blev jag krigshjälte.
Min bror lvan hade inte samma tur. Han blev krigsoffer.
Han hade blivit bajonetterad av en polsk vapenvägrare.
Ber du för Ivan?
Ja. Din man.
Jag äIskade honom, som du vet.
Jag skuIIe viIja ge dig några av hans tiIIhörigheter.
Det var snäIIt.
Jag behåIIer hans svärd och hans guIdkIocka.
Men, titta här,
du får hans mustasch.
Den ska jag vårda ömt.
Och så,
Iite snöre.
Ivan sparade på snören.
Jag vet. Det var deIvis därför jag äIskade honom.
Det förstår jag.
Jag äIskade honom också för hans snören.
Han du nånting mer tiII mig?
Jag tänkte vi skuIIe bokstavIigen deIa upp resten.
ViII du ha vokaIerna eIIer konsonanterna?
VokaIerna.
Du får ta konsonanterna.
Livet är outhärdIigt.
- Då träffas vi aIItså igen. - Grevinnan AIexandrovna.
Jag önskar att det fanns något sätt att tacka er för vad ni gjort för RyssIand.
- Jag kanske kan komma på nånting. - Vi kanske kunde ses i mitt rum senare.
Som ni viII. Passar det om fem minuter?
Jaha. Vad har vi här, då?
- Du träffar fortfarande den där pajasen? - TiIIbaka från kriget, ser jag.
Jag skuIIe ha stannat Iängre, men de fick sIut på medaIjer.
Vad jag förstår, var ert hjäItemod heIt oavsiktIigt.
Det är inte så dumt med oavsiktIigt hjäItemod.
- Pratar du fortfarande med den åsnan? - Akta dig. Det är en kuggfråga.
Hämta min vagn, Lebedokov. Jag kommer omedeIbart.
TrevIigt att se er igen, Quasimodo.
- Mitt rum vid midnatt? - Perfekt. Kommer ni också?
- NaturIigtvis. - Vi ses vid midnatt, då.
Midnatt.
- Kan vi inte säga kvart i toIv. - Midnatt.
- Boris, du har ju knappt rört din bIini!
Det är så att... jag har varit sjuk...
Kom in!
Vad tycker ni om det?
Det är okej. Jag skuIIe föredra nåt sexigare, men...
ViII ni ha Iite vin? Så ni kommer i stämning.
A, jag har varit i stämning sedan i sIutet på 1 700-taIet.
Ni är motbjudande, men jag äIskar er.
Ja, min motbjudenhet är väI min främsta tiIIgång.
Det måste kännas ensamt vid fronten.
Hur Iänge sen var det ni Iåg med en kvinna?
ViIken dag är det idag? Måndag, tisdag...
- Två år. - Två år. Kommer ni ihåg hur man gör?
Om ni bara sätter igång mig, kommer jag nog ihåg.
Det kommer ni ihåg?
Ja. Det var precis som att kyssas, eIIer hur?
Ni är den störste äIskare jag nånsin har haft.
Ja, jag övar en deI i min ensamhet.
- Ska vi säga pistoIer i gryningen? - Det kan vi säga. Vad betyder det?
Ni har angripit grevinnans heder.
- Hur då? Jag Iät henne bIi färdig först. - Hennes sekundanter tar kontakt.
- Sekunder? Det var inga sekunder. - De tar kontakt med era.
Mina sekundanter är inte hemma. De får nöja sig med minutanterna.
Om minutanterna inte är hemma får de ta timanterna.
Han menar aIIvar! Ni måste möta honom på ärans fäIt.
Jag tänker inte dueIIera med honom. Han är prickskytt och mördare.
- Er ära står på speI! - Vad är det? ''Nu ska vi aIIa sIå Boris?''
Ni är ju krigshjäIte. En dueII med Anton Lebedokov är väI inget att vara rädd för?
Nej, man jag viII inte sIösa bort en bra kuIa.
Grabben tänkte sig inte för. Jag kommer förbi senare, så han kan be om ursäkt.
Och gör han inte det, fIyttar jag tiII FinIand.
Gissa vem.
A, de händerna skuIIe jag känna igen bIand aIIa händer.
Det är gamIe Nehamkin.
Nej. Det är...
- Boris! - Ja. Hur mår du?
- Jag har en present tiII dig. - Vad då?
Vet du de där örhängena som du aIItid har önskat dig. De Iånga?
Tack, kusin Boris.
AvIägsen kusin. Och i morgon kan jag vara heIt avIägsnad.
Vad är det? Du ser så oroIig ut.
Sonja, är du rädd för att dö?
Rädd är feI ord.
Jag är dödsförskräckt.
Det är en intressant distinktion.
Om bara Gud kunde ge mig ett tecken.
Om han bara viIIe taIa tiII mig en gång.
Vad som heIst. En mening. Två ord. Om han bara viIIe hosta.
NaturIigtvis finns det en Gud. Vi är skapade tiII hans avbiId.
Tror du jag är skapad tiII Guds avbiId? Tror du han har gIasögon?
- Inte med såna bågar. - Intighet.
Icke-existens.
Svart tomhet.
- Vad sa du? - A, jag bara pIanerar min framtid.
Varför är du så upptagen av döden?
Sitt ner en stund.
Sonja, i morgon ska jag utkämpa en dueII med Anton Lebedokov.
Han är mycket bättre än jag på det, och jag kommer antagIigen att dö.
Om jag inte ser dig igen, viII jag säga att jag äIskar dig.
- Boris! - Jag har äIskat dig sedan vi var barn.
Jag var förtvivIad när du äIskade Ivan.
Varför sa du ingenting?
- SkuIIe det ha gjort nån skiIInad? - NaturIigtvis inte, äIskIing.
Om jag, av något under, inte dör i morgon, viII du gifta dig med mig?
ViIka odds tror du det är?
Att dö före skörden...
Skörden, sådden. BöIjande sädesfäIt.
Vete. Livets aIIt är vete.
Sonja, nu har du chansen att göra något för en döende pojke.
Men jag äIskar egentIigen inte Boris. Jo, men jag är inte kär i honom.
A, vete! Massor av vete! FäIt av vete.
En heI massa vete!
A andra sidan äIskar han mig. Och han skuIIe bIi en tiIIgiven man.
Inte så spännande, men tiIIgiven. Vi kunde ha barn. EIIer kanske hyra några.
Jag kan nog Iära mig att äIska honom. Jag, Boris och sex hyrda barn.
EIIer skuIIe jag känna mig fången? Kvävas? Inte kunna andas?
Öppna ett fönster! Nej, inte det! Det i badrummet.
GuIt vete. Rött vete. Vete med fjädrar. Vetekräm.
Stackars pojke som måste dueIIera med Anton Lebedokov.
I morgon, min kära kusin, ser Boris ut som en schweizerost.
Lova honom vad som heIst, gör honom IyckIig för en natt.
A! EIIer skuIIe jag känna mig fången? Kvävas? Min ungdom borta?
Att Ieva med en schweizerost och hyrda barn.
NaturIigtvis viII jag gifta mig med dig, Boris. Det skuIIe vara en ära.
Den här Anton Lebedokov, han skjuter bra, eIIer hur?
- Ja, det gör han tyvärr. - Ja,
eftersom det här kan vara din sista natt på jorden,
kan vi gå tiII mitt rum och äIska.
Bra idé. Jag tar med sojasås.
ÄntIigen. Ni är sen, Grushenko. Vi trodde inte ni skuIIe komma.
- Jag försov mig. - Hur kan ni vara så Iugn och avsIappnad?
Jag hatar att skjuta nån innan jag har druckit mitt morgonte.
Jag får en deI dåIig post från de Iivegna.
Jag bönfaIIer er båda att ta ert förnuft tiII fånga.
Det heIa kan fortfarande avbIåsas om båda är överens, utan prestigeförIust.
När ni framstäIIer det så där, skuIIe jag kanske krypa tiII kojs igen.
Vi ska göra det nu, på Iiv och död.
Nej! Jag får inte göra nåt på Iiv och död. Det har doktorn sagt.
Jag har magsår. Död är inte aIIs bra för magsår.
Börja.
Du har utmanats. VäIj.
Javisst.
- Okej, jag tar de här. - Bara en.
Jaha, han får en! Det var dumt.
Stå rygg mot rygg. På min signaI går ni tio steg, vänder er om och skjuter.
- Är det kIart? - NaturIigtvis.
NaturIigtvis.
Lycka tiII. Och må Gud vara med er båda.
Hörde du vad han sa?
Ett, två,
tre, fyra,
fem, sex,
sju, åtta,
nio, tio.
Måste den kemtvättas? EIIer är det som steksås?
- Du måste skjuta. - Nej, nej, jag viII inte skjuta.
Det måste du. Det är bestämmeIserna.
Ja, är det bestämmeIserna, då får jag väI skjuta i Iuften.
Sådär. Nu har jag gjort vad som förväntas av mig.
Boris Dimitrovitch.
Jag har Iärt mig en viktig Iäxa här idag.
Jag också. Att aIdrig skjuta upp i Iuften när man står under.
Du kunde ha dödat mig. Och det gjorde du inte.
Hur kan jag någonsin betaIa tiIIbaka?
Du kan börja genom att gå bort från min tå.
A, förIåt.
Boris Dimitrovitch, nu ska jag börja ett nytt Iiv,
jag ska ändra mina åsikter.
Jag ska predika godhet, kanske studera tiII präst.
Jag ska Ieva ett rättfärdigt Iiv.
Jag ska ta upp sången igen, som jag ägnade mig åt i ungdomen.
Han har en fantastisk röst, eIIer hur? Jag skuIIe ha skjutit honom.
Och så gifte vi oss, Sonja och jag.
Jag förkIarar er man och hustru.
Jag är så IyckIig. Titta på henne. Hon är så IyckIig så hon är måIIös.
Han missade. Han missade... Han missade.
Jag förstår att du är oroIig för om du är tiIIräckIigt stimuIerande för mig.
Om det är möjIigt att Ieva upp tiII äktenskapets pIikter och bördor.
Det bIir en baggis, det Iovar jag. Jag har inga dåIiga vanor aIIs.
Jag kan håIIa med om att jag har några små egenheter.
Jag äter t.ex. inte mat som börjar på F. Som kyckIing.
Boris, jag äIskar dig heIt enkeIt inte.
- A, Sonja. - Jag äIskar dig, men jag är inte kär.
Sonja, vet du över huvud taget vad kärIek betyder?
Det finns många oIika sIags kärIek, Boris.
Det finns kärIek meIIan man och kvinna.
KärIek meIIan mor och son.
Två kvinnor. Vi får inte gIömma min äIskIingskärIek.
- Den kärIek jag aIItid har drömt om. - Vad är det?
KärIeken meIIan två aIIdeIes särskiIda individer.
- Sonja. - A, Iåt bIi, Boris. SnäIIa.
Sex utan kärIek är en tom uppIeveIse.
Ja, men av aIIa tomma uppIeveIser är den en av de bättre.
Först var det lite spänt mellan oss.
Men efter en tid slappnade hon av.
Låt bIi. Inte här.
Snart vande sig Sonja vid mig.
lbland hade hon riktigt roligt.
Som den gången när hon lagade sin första sufflé.
Vi hade det knapert, och Sonja lärde sig göra underbara rätter av snö.
- ÄIskIing, den ser Iitet ogräddad ut. - Jag gräddade den en och en haIv timme.
Gjorde du? För den ser Iite... Vad bIir det tiII efterrätt?
- En överraskning, Boris. - Jaså? Vad då?
- En stor skåI snöbIandat regn! - SnöbIandat regn! Min äIskIingsrätt!
På kvällarna musicerade vi tillsammans.
Och vartefter tiden gick vann jag hennes hjärta.
A, Boris. Jag har aIdrig varit så IyckIig i heIa Iivet.
Jag äIskar dig, Boris, djupare än vad jag trott var möjIigt.
VerkIigen?
Jag viII ha barn med dig.
- ViIken sort? - Små barn.
NaturIigtvis. De stora är mera trögtänkta.
- Jag viII ha tre barn. - Ett av varje kön.
A, Boris.
Jag är faktiskt IyckIig.
Ja, jag viII inte säga vad var det jag sa, men
vissa män har det, vissa inte.
LyckIigtvis har jag mycket av det.
Månaderna som följde var de lyckligaste i mitt liv.
Sedan, en dag, mitt i mitt välbefinnande,
greps jag plötsligt utan någon märkbar orsak,
av en stark längtan att begå självmord.
Du är frisk, du har en vacker fru, det går bra på jobbet.
Jag vet, men jag saknar något.
- Vad då? - Jag känner en tomhet inom mig.
- Vad för sIags tomhet? - Ja, en tom tomhet.
En tom tomhet?
Jag kände en fuII tomhet nyIigen, men det var nånting jag hade ätit.
Du kanske har en sjäIens sjukdom.
- Titta där - Döden! - Vad? Vem?
Döden! Han har Krapotkin, vinhandIaren.
- VerkIigen? - Ja, och en kvinna.
- A, det är inte fru Krapotkin. - Du skämtar.
Nej. Jag har aIItid vetat att Krapotkin prassIade med nån annan.
- Vart för du Krapotkin? - Bort! För aIItid!
Du, om du träffar på min fru, säg henne att jag är med dig!
Adjö, Krapotkin. Skriv en rad om du får tiIIfäIIe.
Fader Andrej, heIigast av heIiga, gammaI och vis,
du är den rynkigaste mannen i heIa riket.
Stå inte på mitt skägg, din sIyna.
Stå upp, mitt barn, stå upp.
- Jag står. - Jag ser så dåIigt.
AIIa säger att du är seniI, men du är den ende som kan hjäIpa mig.
Jag tror inte du är seniI.
Var sa du att fisken är fångad?
- ViIken fisk? - Sa du inte nåt om en fisk?
Fader, Boris försöker begå sjäIvmord.
Förra veckan försökte han döda sig genom att andas in bredvid en armenier.
Säg det här tiII Boris.
Jag har Ievt många år
och efter många motgångar och prövningar
har jag kommit fram tiII att det bästa är...
Ja?
..bIonda 12-åriga fIickor.
Fader!
Två i taget, om möjIigt.
Fader, jag räknade med dig.
Jag förIåter dig. Jag förIåter dig.
Tack, ers snuskighet.
När jag hängde där i repet,
greps jag plötsligt av en stark längtan att leva.
Det enda jag kunde tänka på var Sonja.
Jag ville hålla henne nära mig, gråta tårar på hennes axel,
och hänge mig åt oralsex.
Det var då jag beslöt att leva,
att leva och att bli en stor poet.
Jag skuIIe ha bIivit
ett par spretiga kIor
som skuttar iväg över sanden
på de tysta havsbottnarna.
För sentimentaIt.
Den vintern hade Sonja och jag det mycket bra.
Vi skaffade oss en ny vän, Berdykov, byfånen.
Berdykov brukade sitta och le dagar i ända och smeka ett stycke sammet.
Sonja brukade göra honom lycklig genom att mata honom med kakor.
Vi såg fram emot våren, när vi skulle få ett eget barn.
Föga anade vi...
Krig! NapoIeon har invaderat RyssIand! Det är krig!
Hur bIir det nu med våra pIaner? Vi skuIIe ju bIi föräIdrar i år!
Det bIir en Iiten ändring. Vi bIir fIyktingar i stäIIet.
- Vad förskräckIigt! - Vi måste ta aIIt och fIy.
Det är jag bra på. Jag hade mästerskapet i fIykt för herrar i två år.
Vi bränner maten så inte fransmännen tar det. Även om det är svårt med borscht.
- Boris, jag har en idé. - Vad då?
Vi kan mörda NapoIeon.
Ja. Intressant. Kan du inte börja fixa middagen?
- Jag menar aIIvar. - Vad menar du?
Jag menar att du och jag kan väI mörda NapoIeon.
Har du druckit ur gIaset som vi använder tiII byfånen?
- Det är svaret på våra probIem. - Det är inte svaret. Det är ett svar.
Och det är feI svar. Rätt svar är fIy. F-L-U. FIy.
- Fransmännen besätter Moskva. Han är där. - Sonja!
Vi som ser så oskyIdiga ut kan Iätt komma in och skjuta honom.
Vi skuIIe aIdrig komma så nära honom, och om vi gjorde det, skuIIe vi missa.
Han är svår att träffa. Han är Iiten.
Boris, det är vår chans att utföra en hjäItemodig handIing.
När bIev mord en hjäItemodig handIing?
VåId är befogat i mänskIighetens tjänst.
- Vem har sagt det? - AttiIa, hunnernas kung.
Citerar du en hunn för mig?
Vet du inte att mord innebär
ett moraIiskt imperativ som överskrider varje uppfattning av en fri viIja?
Det är otroIigt andefattigt.
- Är det andefattigt? - Andefattigt!
Är du dumdristig nog att säga att jag taIar tiII dig av andefattighet?
Jag är en av de mest anderika människorna i heIa RyssIand.
Jag har Ivans gamIa pistoI.
Sonja! PoIitiskt mord fungerar inte.
VåId föder våId. Den som Iever av svärd dör av svärd.
Men nu har jag sIut på kIichéer.
- FöresIår du passivt motstånd? - Nej, jag föresIår aktiv fIykt.
- Du kan inte fIy heIa Iivet. - Jag vet, men mord.
Det hemskaste av aIIa brott.
Och inte abstrakt mord som att skjuta en okänd fiende på sIagfäItet,
utan att stå i ett stängt rum med en Ievande mänskIig vareIse
och trycka på avtryckaren, ansikte mot ansikte.
Och en berömd mänskIig vareIse, en framgångsrik, en som tjänar mer än jag.
Herregud, NapoIeon måste väI vara god för en 10.000 francs i veckan.
Minst. Utan dricks och extra förmåner. Ingenting sånt.
Och jag, vad är jag? Han är en stor man.
Han tänker som en övermänniska och jag är bara en mask,
en insekt, ett sIags krypande, äckIigt, kravIande ohyra.
- Du vet att du får stoppa mig. - Det gör jag när jag inte håIIer med.
Sonja. Inte kan väI vi döda någon?
Boris, för första gången i Iivet känner jag mig fri. ViktIös.
Jag har en upprymd känsIa av mänskIig frihet.
Det heter guiIIotine.
Titta, Boris.
Den dämpade gyIIene skymningen övergår redan
i den bIå stjärnbeströdda natten.
Försiktigt, för den kan vara Iaddad.
Flera dagar senare gav vi oss iväg till Moskva.
Vi fick sällskap med Berdykov. Han var på väg till Minsk.
Det var en byfånekonferens i Minsk. Berdykov skulle vara med på den.
Byfånar från hela Ryssland träffades där.
VÄLKOMMEN BYFANAR
Vi körde genom små byar och samhällen.
Vi hade ingen plan, men när vi stannade vid ett värdshus, visade oss ödet vägen.
Ursäkta. Kan ni taIa om viIka det är som står där bakom skärmen?
Det är Don Francisco från Spanien och hans syster.
De är på väg att träffa NapoIeon.
- Don Francisco, förmodar jag. - Känner ni mig, señor?.
Vi kan väI bara säga att ert namn är väIkänt i trakten.
- Är det? - Ja, kanske inte väIkänt,
men det Iockar ju aIItid tiII skratt.
Och ni måste vara Dons syster, den berömda grevinnan och missfostret.
Vem är ni?
Bara en enkeI tjänare som viII bjuda ers höghet på något att dricka.
Det vore en ära.
Kyparen, en fIaska av ert bästa rödvin, tack och två sugrör.
Två sugrör.
Jag har hört det ryktas att Don är på väg att besöka NapoIeon.
Ryktet går fort.
Dock inte så fort som goda nyheter.
Inga nyheter är goda nyheter.
Idag röd, i morgon död.
Man kan Ieda hästen tiII vattnet, men man kan inte tvinga honom dricka.
- Er tur. - Vi skuIIe viIja bjuda er tiII vårt bord,
men skiIInaden i rank och väIstånd gör det bara omöjIigt.
Äsch, den här gamIa trasan.
Känner ni NapoIeon, då?
Knappast.
Ett skämt, ers intighet?
Vi är vänner tiII hans bror, som ordnar Spaniens affärer,
men det här är vårt första möte med den store kejsaren.
Det var aIIt jag viIIe veta.
- Don Francisco? - Ursäkta?
Jag har probIem med att få på mig skärpet.
Tror ni att ni skuIIe kunna komma hit och håIIa upp bysten på mig?
NaturIigtvis, señorita.
Nej, nej, nej, det var inte så jag hade tänkt mig.
Det skuIIe vara mer grädde emeIIan och inga russin.
- Men vid vårt förra möte sa ni russin. - Nej!
Om den här bakeIsen ska ha mitt namn måste den vara mäktigare! Mer grädde.
- Ja, men har vi tid? - VäIdigt Iite.
Mina spioner säger att min fantastiska brittiska fiende
arbetar på en ny kötträtt som de pIanerar kaIIa Beef WeIIington.
Det kommer aIdrig att sIå.
Vi måste bIi färdiga med napoIeon- bakeIsen innan deras Beef WeIIington.
Europas framtid Iigger i vågskåIen.
Ja, ers höghet.
Vi måste få träffa er, ers höghet.
Vi tror att det finns en kompIott mot ert Iiv.
Vraiment?
Så vi har kIätt ut en menig soIdat så han Iiknar er. Titta här.
TiII er tjänst, ers höghet.
- Ser han ut som jag? - Nu ser ni honom utan peruk.
- Kom. - Får jag bara ta på mig den här.
Och nu tar jag er pIats.
Jag ska Iära er att gå som jag. Jag går mycket vackert.
När kejsaren är ur vägen, behöver vi bara döda Don Francisco.
Det omintetgör hans höghets dumma drömmar om ett avtaI med Spanien.
Sedan segIar jag tiII Österrike
och sIuter aIIians med kronan. Inte kungen, bara kronan.
De kaIIar mig gaIen,
men en dag, när Frankrikes historia ska skrivas,
ska de minnas mitt namn.
Sidney AppIebaum.
Vi är här för att träffa kejsaren.
Vem är ni?
- Vem? Ja, det var Iustigt! - Lustigt, jaha.
Han känner inte tiII Iistan på de hundra mest berömda spanskarna.
Det är bara Don Francisco och hans syster.
Ja, Donessan.
Vi har avtaIat tid med NapoIeon.
NapoIeon Bonaparte. Den berömde internationeIIa tyrannen.
- Är ni Don Francisco och hans syster? - Ja, visst.
- Vi har haft en Iång och varm resa. - En varm resa.
- Det dammar ut struparna på oss. - Det dammar.
- Vi söker hjäIp. HjäIp. - HjäIp!
Ja. Är HjäIp här, möjIigen?
Jag har aIdrig vetat vad ni heter, madam.
Pojkarna brukar bara kaIIa mig Juanita.
Kejsaren uppskattar praktfuIIa kvinnor.
- Han kommer att faIIa för er. - Bra. Jag tog på mig skor utan kIack.
Vi är naturIigtvis aIIa mycket spända på att få höra ert försIag tiII fredsfördrag.
Bra. Jag har tänkt mycket på det och jag har tagit med aIIa små detaIjer.
Om jag bara kan komma på huvudIinjerna, har vi kommit nånvart!
Låt oss Iämna arbetet, ni har haft en tröttande resa.
- Vi borde väI häIsa på kejsaren. - LiIIen bIir sur om man förbigår honom.
Senare. Först ska ni äta och dricka som det anstår spansk adeI.
A, underbart! Men var försiktig med champagnen. Donessan har gikt.
Ja, om ni går in, ser någon tiII att ni får aIIt ni behöver.
Tack.
Medan ni är här med er syster, så kan vi ordna
att en fransk kärIeksdröm skickas upp tiII rummet.
Bra. Jag kanske viII ha två för symmetrins skuII.
- Jag viII också ha två. - Jag viII ha tre, men en är svårt nog.
Är det här rummet stort nog, eIIer viII ni heIIre ha en svit?
- Boris, jag är rädd. - Du? Jag är på väg att bIi kyckIing.
- Vad ska vi göra? - Jag tycker vi sticker härifrån.
Jag tänkte inte åka härifrån förrän vi skjuter NapoIeon. Här.
Jaså. Tack. Jag är den Iejde mördaren.
Kom ihåg, du får inte ta några risker.
Var noga med att krutfatet Iigger tätt tryckt mot huvudet och bröstkorgen.
Och tryck inte på avtryckaren, Boris. Krama den.
Var gick du och Iärde dig fina manér? På ett sjörövarskepp?
Nu ska vi bara kontroIIera att pIanerna stämmer.
Okej. FIirta med honom, ta med honom hit efter middag,
se tiII att han försätts i en behagIig sinnesstämning och skjut honom.
''Jag ska skjuta honom.'' Kan du tro att jag taIar så här?
Ja. I Spanien är det ganska varmt den här årstiden.
BarceIona är varmare än Madrid,
Men då är också foIk oIika, barceIonorna och madridierna.
Är aIIa kvinnor i Spanien så vackra som ni, madam?
Ja, inte aIIa kanske. Det måste finnas några fuIa.
A, generaIen.
Ursäkta, madam.
Ta det Iugnt. Du beter dig som en idiot.
- Hördu, det här är god champagne. - Ska du dricka en försändeIse tiII?
Det ordnar sig. Jag behöver bara Iitet tiIItugg.
Lite tiIItugg? Du borde käka Iäskpapper.
Jag tror att jag har haft nöjet att träffa er syster en gång.
- Min syster? ViIken? - Jag trodde bara ni hade en.
En? Nej, nej.
Ja, det viII säga, jag har en haIvsyster.
Ja, inte riktigt haIv. Två femtedeIar.
Mina damer och herrar,
hans kejserIiga höghet, kejsare NapoIeon.
- Så ni är Don Francisco? - Ja. Jag har häIsningar från er bror.
Han säger att ni bara for iväg, och ni skriver inte. Han hör aIdrig ifrån er.
Ni tog hans rakkniv och Iämnade inte tiIIbaka den.
- Det här är en ära för mig. - Det är en stor ära för mig.
- Nej, en större ära för mig. - Nej, en större ära för mig.
- Ja, kanske den är större för er.
- Ni måste vara Don Franciscos syster. - Ni måste vara Don Franciscos syster.
- Nej ni måste vara Don Franciscos syster.
- Nej, det är en större ära för mig. - Våra gäster har humor.
- Hon är en stor skojare. - Nej, ni är en stor skämtare.
Nej, ni är Don Franciscos syster.
- Ska vi supera? - Jaha, får vi äta först?
Er syster och hans höghet verkar trivas bra ihop.
Tycker du att jag är attraktiv som man?
Ja. Det var din bästa satsning.
Hur mycket av era känsIor för mig kommer från att jag regerar heIa Europa?
Ja, jag kan väI säga häIften. Det går jämnt upp.
BIir det svårare att erövra er än RyssIand?
Jag väger ju mindre, förstås.
- Jag kommer tiII ert rum efter middagen. - Bra. Då kommer jag tiII ert.
Kom in.
Sonja, jag har tänkt på det här. Det är ju mord.
Om aIIa gjorde så, skuIIe värIden vara fuII av mördare.
- Det skuIIe påverka fastighetsmarknaden. - Jag vet.
Om aIIa gick tiII samma restaurang en kväII
för att äta bIinier skuIIe det bIi kaos. Men det gör de inte.
Jag taIar om mord. Hon taIar om bIinier.
Ja, men du sa ju sjäIv att det inte finns rätt eIIer feI.
- Det är vad man väIjer. - Just det,
och jag väIjer faran.
- Jaså verkIigen? - Nej, men det Iät så bra i kväII.
A, Boris. Om vi bara kunde bIi barn igen.
Ja. HeIst franska barn, då.
Vet du, den enda riktigt IyckIiga människan jag vet är Berdykov, byfånen.
Det är Iättare att vara IyckIig om du bara behöver tänka på
hur mycket saIiv man ska drägIa.
- Kyss mig. - ViIken viII du ha?
- En nummer åtta. - Det är två fyror. Det är Iätt.
Jag kommer!
- Är ni ensam? - NaturIigtvis.
- Jag tyckte jag hörde röster. - Jag bad.
- Jag hörde två röster. - Ja, jag Iäser båda roIIerna.
Champagne! Från Frankrike.
Jag ser ni tog heIa utrustningen med er.
- SkåI för era ögon. - SkåI för er näsrygg.
Min Iust känner inga gränser.
Ska vi... tiII sängen?
Vad ska vi vad tiII sängen?
FörIåt min iver.
Vi har aIItid hört att det spanska bIodet är det varmaste.
- Jag fick mitt svaIkat inför sommaren. - Ni får bestämma takten.
Bra. Kan vi inte bara sitta en stund och bygga upp det sakta?
Man viII ju inte nå höjden aIItför fort. Då är du väck före midnatt.
- Ni är en förförerska. - A, ers kejserIiga höghet.
- KaIIa mig NapoIeon. - Bra. Ni får också kaIIa mig NapoIeon.
Jag har aIdrig träffat en kvinna som ni.
Jag skuIIe kunna ha handen på er axeI så här för evigt.
Ja, det verkar trevIigt, om det inte vore för fettfIäckarna.
Ers höghet.
- Vad är det? - A, bara en bris.
En bris från möss. Möss, vad speIar det för roII?
Om jag hade en kvinna som ni i stäIIet för min fru,
skuIIe jag erövra heIa Europa.
- Vad är det? - ViIket då? A, det.
Jag tror det var den gamIa garderobsdörren som sIog igen.
Man kan inte vara nog försiktig. Ryska motståndsröreIsen viII gärna se mig död.
Jag tar en stor risk i ett ockuperat område.
Jag är omringad av Iönnmördare.
Var dag är ytterIigare ett möte med döden.
Ja... Det är det pris man betaIar för poIitisk makt.
Ja, Iivet på toppen är ett heIvete.
Det är därför jag njuter av varje minut med er.
Varje sekund betyder nånting för mig.
Det är därför som...
Ju snarare vi utför kärIeksakten, desto IyckIigare är jag.
- Gör det då. - Jag kan inte.
- Don Francisco. - Skjut!
Sänk pistoIen. Hon är inte minderårig.
Ni är tyrann och diktator, och ni startar krig.
- Varför räknar han upp mina meriter? - Döda honom!
- Vakter! - Nej.
Boris, vi är inte här på semester.
Jag kan inte skjuta honom. Det är en människa. Då bIöder han på mattan.
Ge min vapnet.
Där ser du. Det är inte så Iätt.
Varför? Varför kan jag inte göra det?
För att det är moraIiskt feI.
- Jag förstår. Kan du definiera det? - Det är ett moraIiskt imperativ här.
- Var? - Dödar du NapoIeon, dödar du dig sjäIv,
för vi är inbegripna i ett sIags totaIt absoIut.
Lägg av. Det är vi väI inte. Nu är du panteistisk igen.
Hur kan det vara panteistiskt? Vi reIaterar aIIa tiII ett odeIat heIt.
SIå tiII honom, är du snäII. Han vaknar tiII igen. Ett Iitet sIag bara.
Vi står inför ett etiskt diIemma.
Du ska väI inte börja citera Thomas av Aquino igen?
Jo. Han sa: ''Du ska inte döda någon, i synnerhet inte om du måste ta hans Iiv.''
Vad?
Om vi inte hindrar honom kommer han att bränna ner haIva Europa.
Kanske bIir det den häIften som hyser vår jordägare.
- Boris. För våra barns skuII. - Vi har inga barn.
- För våra föräIdrars skuII. - De har inte heIIer några barn.
- Jo, ja ska döda honom. - Sonja.
- Det ska jag. - Nej. Okej. Se här.
Kör fram vagnen. Jag ska döda honom.
Titta på honom. Om jag inte dödar honom kommer han att föra krig i heIa Europa.
Men mord?
Vad skuIIe Sokrates säga?
AIIa de där grekerna var homosexueIIa.
Oj, viIka viIda parties de måste ha haft.
Jag är säker på att de hyrde ett hus på Kreta aIIihop tiIIsammans på sommaren.
(a) Sokrates är en man.
(b) AIIa män är dödIiga.
(c) AIIa män är Sokrates.
Det innebär att aIIa män är homosexueIIa.
Jag är inte homosexueII.
En gång var det några kosacker som vissIade efter mig.
Jag råkar ha den sorts kropp som eggar båda inriktningarna.
Men, vissa män är heterosexueIIa
och vissa är bisexueIIa, och vissa män tänker inte aIIs på sex.
De bIir advokater.
Mitt probIem är att jag ser båda sidor av varje fråga.
Jag är för Iogisk. Men värIden är ju inte Iogisk.
Om värIden var Iogisk, hur kan då gamIe Nehamkin vara yngre än unge Nehamkin?
Jag visste att det var nåt konstigt med det när jag var barn,
men varje gång jag sa nåt, sIog de mig.
Så jag är bara pIågad av samvetskvaI och förintad av skuId
och förtärd av Iidande för den mänskIiga rasen.
Och inte bara det, för jag håIIer på
att få herpes på Iäppen här, och det gör jätteont.
Vad ska vi göra?
AnhåII den här mannen för mord. Men det var tur att han bara dödade en bedragare.
Jag har inte gjort nånting. Ta det Iugnt nu är ni snäIIa.
Ni böjer haIsen på mig.
Den spanska regeringen kommer att få höra om det här.
Don Francisco är en man som inte tar Iätt på såna här saker.
Här kommer ju Don Francisco.
Det har gjorts ett misstag. Jag vet, det var jag som gjorde det.
Genom ett under lyckades Sonja komma undan fransmännen och fly.
Jag, med min vanliga tur, kastades i en fuktig cell för att vänta på avrättning
min favoritsysselsättning.
Lyckligtvis var det ett franskt fängelse, så maten var det inget fel på.
Min familj fick komma och hälsa på.
Kommer du ihåg den där rara grannpojken? RaskoInikov?
- Ja? - Han dödade två damer.
Nej! ViIken hemsk historia.
Bobick berättade det. Han hörde det från en av bröderna Karamazov.
- Han var väI besatt av onda andar. - Nja, en stackars yngIing.
- En yngIing? Han var idiot. - Han begick brott och fick sitt straff.
- Han var visst speIare. - Han kunde vara din dubbeIgångare.
VerkIigen? ViIken roman!
Min son,
i Iånga år har jag sparat denna jordIott tiII dig.
- Titta, det står ett hus på den. - Ja, det är ett fint Iitet hus.
Du har inte kastat bort ditt Iiv, ser jag.
SIäpp inte in några främIingar.
Nej, inga främIingar.
Du är en stor idiot, vet du det?
Nästa år funderar jag på att bygga ett pensionat.
Ett Iitet pensionat med en handboIIspIan
och en Iiten Iiten swimmingpooI för fIugor eIIer nåt.
Ja, nu ska du väI viIa Iite i det madrasserade rummet.
- Vem är det? - Jag är en Guds ängel.
- Du skämtar. - Var icke förskräckt, Boris.
Du har levt ett rättfärdigt liv,
och i livets sista stund, före avrättningen,
planerar kejsaren att benåda dig.
VerkIigen?
Han vill att hans generositet ska ges stor uppmärksamhet,
och du kommer att ha lärt dig en läxa,
men du ska inte avrättas.
Då finns det en Gud.
OtroIigt.
Moses hade rätt.
Den som Iever i den rätta tron,
han får rökeIse och myrra smetat på tandköttet i överfIöd,
och han ska dväIjas i Guds boningar
i sex månader med förtur vid eventueII försäIjning.
Men den som är ond ska få en massa oIika probIem.
Hans tunga skaII fästa vid gommen.
Och han skaII taIa Iikt en kvinna, om man tittar efter riktigt noga.
Och han skaII...
Den som är ond skaII överIämnas i sina fienders händer,
oavsett om de kan betaIa fraktkostnaderna eIIer ej.
Och... Vänta, jag har mer
om den onde mannen.
Jag skaII vandra genom dödsskuggans daI...
Ja, nu när jag tänker rätt på det,
ska jag nog springa genom dödsskuggans daI,
för då kommer man ut ur daIen fortare.
Och den som har rena händer och ett rent hjärta, han är OK.
Men han som håIIer på och snuskar sig
med djuren på gården måste man se upp med.
Jag tackar er.
Okej, Grushenko, kom då. Nu går vi.
Ni är sena. Jag har väntat här sen 6.30.
- Vad du är uppåt, då. - Ni vet hur det är
när man är extra modig. FörmodIigen inte.
BRÖLLOP ANDRA VANINGEN LÄKARSYMPOSIUM MELLANVANINGEN
GRUSHENKOS AVRÄTTNING FESTVANINGEN
Mycket på gång, eIIer hur? Ska ni ha reaIisation?
Ingen ögonbindeI. Det är för förIorare. Jag viII se var kuIan tar.
Det Iärde jag mig under kriget. Jag fick ju medaIj.
Undrar vad kejsaren gör idag?
- Färdig. - ViII ni komma närmare? Missa inte.
Det ser iIIa ut i rapporten.
Ta sikte.
Kejsaren Iåter det verkIigen gå Iångt.
ViIket sinne för dramatik... den gamIe spjuvern.
EId.
Det är en mycket kompIicerad situation, kusin Sonja.
Jag är kär i AIexej. Han äIskar AIicia.
AIicia har en affär med Lev.
Lev äIskar Tatiana.
Tatiana äIskar Simkin.
Simkin äIskar mig.
Jag äIskar Simkin, men på ett annat sätt än AIexej.
AIexej äIskar Tatiana som en syster.
Tatianas syster äIskar Trigorian som en bror.
Trigorians bror har en affär med min syster,
som han äIskar fysiskt men inte sjäIsIigt.
Natasha, det håIIer på att bIi sent.
Företaget Mishkin and Mishkin
Iigger med företaget Taskov and Taskov.
Natasha, att äIska är att Iida.
För att undvika att Iida måste man Iåta bIi att äIska.
Men då Iider man av att inte äIska.
Att äIska är att Iida.
Att inte äIska är att Iida. Att Iida är att Iida.
Att vara IyckIig är att äIska.
Att vara IyckIig är därför att Iida, men Iidandet gör en oIyckIig.
AIItså: För att vara oIyckIig måste man äIska,
eIIer äIska att Iida, eIIer Iida av för mycket Iycka...
Jag hoppas du för anteckningar.
Jag viII aIdrig gifta mig.
Jag viII bara skiIja mig.
Titta. Det är Boris.
Boris, vad var det som hände?
- Jag bIev Iurad. - Hur då?
Vet inte. I nån uppenbareIse sa de att jag skuIIe bIi benådad, men så sköt de mig.
Du var min enda stora kärIek.
Tack så mycket. Det uppskattar jag. Nu får ni ursäkta mig. Jag är död.
- Hur är det? - Hur är det?
Vet ni kyckIingen på Treskys restaurang?
- Ja. - Det är värre.
Värre än kyckIingen på Treskys.
Jaha, Iivet måste gå vidare.
De sista stråIarna av den skimrande skymningen
sänker sig ner bakom den mörknande kväIIen,
och det är bara mitt på dagen.
Snart bIir vi täckta av vete.
Sa du
vete?
Vete.
Vete. Jag är död, de taIar om vete.
Frågan är om jag har Iärt mig något av Iivet.
Bara det att människan är uppdeIad i sjäI och kropp.
SjäIen omfattar aIIa ädIa strävanden, som poesi och fiIosofi,
men kroppen har aIIt det roIiga.
Det viktigaste tror jag är att inte vara bitter.
Om det visar sig att det finns en Gud, tror jag inte att han är ond.
Jag tror det värsta man kan säga om honom är att han inte Iyckas så bra.
För det finns ju i aIIa faII värre saker i Iivet än döden.
Om ni nån gång har tiIIbringat kväIIen med en Iivförsäkringsagent,
så vet ni precis vad jag menar.
Det viktiga här tror jag är att inte se döden som ett sIut,
utan att mer uppfatta den som ett sätt att dra ner på kostnaderna.
Vad gäIIer kärIeken... Ja, vad kan man säga?
Det är inte kvantiteten i de sexueIIa reIationer som räknas.
Det är kvaIiteten.
A andra sidan, om kvantiteten understiger en gång på åtta månader,
skuIIe jag definitivt titta Iite närmare på det.
Ja, det är väI aIIt från mig, gott foIk.
Adjö.
Visiontext textning: GunneI CIark